Din urmă în Persons Unknown:
- Așa-ți dai drumul, Tom? Privindu-ne? - Monitorizarea!
Cine dracu' e asta?
- Ai zis că deja ai murit o dată... - Injecție letală.
Următorul lucru pe care-l știu... mă uitam în sus la fața ta drăguță...
...care era la fața locului...
Corpul ei a fost descoperit de către poliție.
- Deci, îmi spui ce s-a întâmplat cu Tori? - Nu mai e printre noi.
- Cine-i următorul, Janet? - N-am idee.
Deschide ușa asta nenorocită!
- Ai făcut-o lată de data asta, Joe. - Nu puteam s-o las pe Janet să moară.
Ne-ai pus pe amândoi în pericol.
- Deci, acum? - Nu știu!
Dar bănuiesc că n-o să fie bine.
Pare așa liniștit câteodată, nu-i așa? În special, dimineața.
E ca un oraș normal, obișnuit... prin care treci și...
apoi nu ți-l mai amintești.
Doar că nu e.
A făcut ceva neobișnuit?
Tot ceea ce face Joe pare obișnuit... de rutină...
Aproape prea obișnuit, prea multă rutină...
Ca și cum ar ști că este urmărit.
Păi, suntem urmăriți 24 de ore, șapte zile din șapte.
Urmărit de către noi... Ca și cum ar ști că a dat-o-n bară cumva.
Ca atunci când l-am văzut în lift...
Și mai târziu, când s-a întors numai bine la bancă, exact când s-a deschis seiful.
- Deci, ce facem? - Îl urmărim, în continuare.
Renbe!
Pur și simplu, nu poți lăsa lucrurile așa cum sunt, nu-i așa dle Renbe?
Ce vrei?
Acum, ai reușit s-o implici pe prietena ta în această nefericită urmărire...
și, ca urmare, să o expui unor riscuri și pe ea. Mă bazez că pui preț...
pe siguranța ei, chiar dacă se pare că pe a ta ai neglijat-o complet.
Kat?
- A, nenorocitule! - Ce s-a-ntâmplat?
- Ce-ți pare că s-a-ntâmplat? Niște tipi... - Tipii îmbrăcați în albastru?
- Ce? De unde-ar trebui să... - Erau îmbrăcați în albastru?
- Nu știu! DA, erau îmbrăcați în albastru! - Trebuie să plecăm de aici!
- Nu... - Ia-ți geanta, n-am timp de explicații.
- Hei! - Haide!
Voi doi ar fi bine să veniți cu mine... Ei umblă, de obicei, câte trei.
PERSONS UNKNOWN - sezonul 1, ep. 6
=ROSub-VTeamEN=
=ROVEN-SubTeam=
Ce dracu' se-ntâmplă?
Tot ceea ce trebuie să știi e că, dacă rămâi în San Francisco...
o să sfârșești cât se poate de moartă.
De unde-ai știu că tipiii ăia vor fi fost la apartamentul meu?
Vrei ajutorul meu, atunci trebuie să renunți la întrebări.
Oprește mașina! ACUM! Oprește-o!
Mă asculți o clipă?
Nu poți să negi că sunt niște tipi în oraș care vor să te ucidă... să NE ucidă!
Ascultă argumentația! Eu și prietenul tău încercăm să te protejăm.
ACUM! Oprește mașina! ACUM!
- Ce dra... ești bine? - Nu va fi mult până îți lua urma din nou.
- Ai lovit-o-n cap cu arma! - Tu n-aveai de gând s-o faci...
Femeia nu asculta argumentația.
Mi-am luat libertatea să trec pe la apartamentul tău și să-ți iau pașaportul.
L-am luat și pe al ei. Traficul nu-i prea aglomerat...
Ar trebui să fim la aeroport cam într-o oră.
Aeroport?
Zburați către Roma în patru ore... Dacă nu vă găsesc ei primii.
- Ceea ce vreau să știu e... care-i planul? - Planul?
Da, legat de noua fată din oraș... puicuța asta, Erika...
cățeaua nebună care te-ar ucide imediat ce te vede?
Are nevoie de un pic de timp pentru adaptare, ca noi toți.
Păi, eu n-am să stau să-mi ia gâtul în timp ce se adaptează.
Ești o mare figură, dle Blackham.
Da, bine... n-ai decât să râzi... dar, ă... nu știi care-i rolul ei.
Vreau să zic, e măcar cineva care să știe unde e în clipa asta?
- Sunt chiar aici. - Ce făceai acolo?
- Îmi preparam singură micul dejun. - O! Chiar așa?
Pur și simplu, te duci la bucătărie și-ți prepari singură micul dejun?
Cam așa ceva... Nu mi-a plăcut niciodată mâncarea chimezească.
Știți, băieții de acolo îți fac orice dorești. Nu trebuie decât să ceri.
- Aia-i chiar șuncă americană? - Adulmecă un pic...
- Te-ar deranja să... - Ia-ți și singur!
Hei, băieți?
- Bună, răutate! - Ce mai faci, Erika?
- Minunat! - Aceea e șuncă?
Da, vrei și tu?
- Visez la șuncă în fiecare dimineață. - Servește-te!
Oau, e bună... e așa de bună!
- Care-i problema, Blackham? - Tu și cu prietena ta, asta e!
În locul tău, n-aș face asta.
Deci așa o să fie... Bine!
Am văzut destule femei la pușcărie în filme ca să știu ce-nseamnă privirea aia.
Uite, uite, uite! Îi place!
O, Doamne, exact ce-mi lipsea acum... un triunghi amoros...
- Ai auzit ceva de mai sus? - O, am auzit destule, într-adevăr...
- Și? - Nimic care să te preocupe pe tine.
- Merci. - Uite, vor răspunde destul de repede.
Nu-ți fă griji pentru asta. Până atunci... e nevoie de tine pe punte.
Adori să mă superi, nu-i așa?
Îmi face o plăcere mai mare decât ți-ai putea imagina.
Du-te! Acum!
Du-te!
Trebuie să-mi iau niște chestii de la alimentară.
Au tot ceea ce este nevoie aici, între noi fie vorba, nu-i așa?
Da, au... Totul, cu excepția unui bilet de plecare din locul ăsta.
- Vrei să vii? - De fapt, cred că mă duc să fac o baie.
Bine.
A trecut ceva vreme de când am putut să fac ce dracu' vreau și când vreau.
- Ne revedem curând... - Sigur.
La dracu'!
Bună.
Cu ce se frământă creierul ăla minuscul al tău, în această dimineață, dle Blackham?
N-o să plecăm niciodată de aici. Niciodată!
- Așa crezi? - Tocmai mi-am dat seama...
că sunt blocat cu voi, rataților, pentru tot restul vieții mele mizerabile.
De când am ajuns aici...
am fost bătut, amenințat, tratat ca un clovn.
Ei bine, nici comportamentul tău n-a fost tocmai exemplar, dle Blackham.
Da, păi, nu sunt chiar sigur că știu ce vrea să însemne asta...
Dar nu sunt cine crezi tu că sunt!
Și cine crezi că ești?
Cineva care-i sătul de situația actuală...
Cineva care-a obosit să tot fie bătaia de joc a celorlalți.
Cineva care nu mai e dispus să accepte rahatul tâmpiților care conduc aici.
- Hei, ai o clipă? - Ce e?
E o chestie tare ciudată! Credeam că liftul e stricat, știi... înțepenit la parter.
Apăs butoanele... nimic.
Așa că sunt gata să o iau pe scări și, atunci, bum, ușile se deschid.
Era bărbatul tău, Joe, stând acolo ca și cum nu s-a-ntâmplat nimic cu liftul.
Joe nu-i bărbatul meu.
Iar liftul, vreau să zic, arată șase etaje și sunt numai trei... E...
Nenorocitul de lift nu e cel care mi-a atras atenția, ci expresia de pe fața lui.
Ce expresie?
Ca și cum a fost prins făcând ceva ce n-ar fi trebuit să facă.
- Joe e băiat bun. - Poate...
- Eu nu-l cunosc la fel de bine ca tine. - Ce vrei să spui, Erika?
Nu vreau să spun nimic. Îți zic că omul ăla are "turnător" scris pe frunte.
- Nu, ai greșit omul. - Nu cred că greșesc.
Acum, spune-i intuiție, spune-i al șaselea simț, căpătat într-un timp de peste 10 ani
de priviri aruncate peste umăr, dar omul ăsta ascunde ceva.
O să stau cu ochii pe băiatul ăsta al tău. Ne mai vedem, ochi frumoși...
Nu-ți fă griji! Cum ziceam, am grijă de tine.
În timp, s-a convins singură că e o prințesă din povești...
care, accidental, s-a împotmolit în această lume a oamenilor.
Așa că, în fiecare dimineață, timp de aproape un an, a stat afară...
lângă iazul din curte, cu ochii închiși, așteptând...
presupun, ca zânele să o ia înapoi în lumea ei.
Chiar și după ce a devenit adultă,
încă mai puteam vedea o fărâmă din acea prințesă din povești...
niciodată crezând, cu adevărat, că ar fi o parte din această lume.
Și, frate... o să-mi fie dor...
O să-mi fie dor de zâmbetul ei... O să-mi lipsească vremea când...
Mincinosule!
- I-ai făcut viața un coșmar și știi asta! - Cine ești tu?
Cum poți sta acolo să pretinzi că ai fi altceva decât ucigașul propriului copil?
Lăsați-mă!
Toată lumea să lase armele jos, vă rog!
De dragul lui Tori.
Mark, ce dracu'?
Hei! Hei!
Hei! Mă scuzați!
Mark.
Așteaptă! Vreau să-ți pun câteva întrebări.
O, domnule... Îmi cer scuze! Fratele meu e un pic dus cu capul, îmi cer scuze...
Bine, bine! Dar fii atentă cu fratele tău, pentru că e foarte periculos aici...
Da, știu, mulțumesc mult.
E păcat ca o femeie atât de frumoasă să poarte o asemenea povară ca el.
- Ești nebun? - Vorbești italiană!
Lucrurile nu stau destul de prost, ca să mai și urmărești un grup de infractori?
Tipul ăla știe ceva. Trebuie să vorbim noi cu el.
- O, nu-i niciun "noi" de față. - Kat, ascultă-mă...
Nu, tu să mă asculți: m-ai suit într-un zbor către Roma...
cu o durere îngrozitoare de cap, grație prietenului tău, Edick...
și, apoi, mă târăști la o înmormântare...
unde o gașcă de infractori aproape că deschid focul.
O, și, apoi, te decizi să-i urmărești, ca un cretin...
și te aștepți ca eu să fiu implicată în asta.
- Dac-ai putea să mă asculți... - Îți spun eu ce-am să fac, Mark...
Prind următorul zbor către casă și, când ajung acolo, anunț poliția...
sau FBI sau nenorocitul de CIA și le spun lor ce se întâmplă.
Și apoi, mă întorc la terapeutul meu...
să-ncerc să aflu de ce am gusturi atât de proaste la bărbați.
Uite, îmi... îmi pare rău că ne-am implicat în asta...
Dar acum suntem implicați și nimeni nu ne va ajuta să scăpăm.
Suntem în pericol, suntem în mare pericol...
Iar tipul ăla... e singura pistă pe care o avem.
La naiba cu tine, Renbe.
Știu, știu... am zis de la început că-i ceva ciudat în legătură cu Joe...
dar nu văd cum ieșirea lui din lift îl face, dintr-o dată, suspect.
- Numerele nu s-au mișcat. - Totuși...
Și s-a-ntors la bancă la câteva secunde după deschiderea seifului.
Asta cu greu poate fi numită dovadă că Joe e, cumva, implicat în asta.
Ar trebui să țin ochii larg deschiși. Ce se întâmplă?
Tocmai am distrus fiecare bucățică de mobilă din camera mea.
Miroși ce coc eu aici?
Ok, de acum înainte, sunt două grupuri de oameni...
Grupul "A"... gata să lupte cu forțele care pot apărea...
Grupul "B"...
pentru cățele, satisfăcute să stea și să prindă ce-i aruncă omul.
Deci, o să te vânturi pe aici, strivind lucrurile la întâmplare?
Cine știe? Poate îmi ard toate hainele și mă plimb gol...
- Să nu faci asta! - Nu face asta! Nu!
De acum înainte, voi prelua controlul colțișorului meu din acest loc mizerabil...
în care suntem captivi. Ar trebui să încercați și voi.
Controlul înseamnă putere, iar puterea... e a dracului de plăcută.
- Exact omul pe care vroiam să-l văd! - Chiar așa? De ce?
O, după tine!
- Cine ești? - Un tip oarecare.
- Pe bune? - Aha.
Răpit la mijlocul vieții sale... Întrebându-se cine ești tu.
O, cu siguranță, sunt cineva despre care ar trebui să fii îngrijorat. Asta-i sigur!
Asta-i minunat, dar, vezi tu, noi restul am sosit cu toții în același timp, aici.
Tu ai apărut în oraș chiar după dispariția lui Tori.
Asta mă preocupă!
Asta-i strategie clasică de turnător, dle Joe...
Arunci vina pe altcineva, corect?
Poate i-ai păcălit pe ceilalți, dar nu și pe mine.
Pe mine, nu!
Asta ca să știi!
Și stai departe de Janet!
Ai auzit?
E a mea!
Speram să mă ajuți să-l găsesc aici, în Roma.
Ei haide, cineva trebuie să știe unde locuiește.
Nu, nu, nu știu cu cine am de a face. De ce nu mă pui tu la curect?
Așteaptă! Așteaptă!
- Toată lumea se teme de tipul ăsta. - Da, și au patru motive bune pentru asta.
A fost arestat pentru agresiune și droguri și pariuri și șantaj.
La naiba! Ne-au găsit.
Se pare că fratele tău continuă să atragă belele...
Da, cu siguranță.
Din nefericire, povara ta tocmai a devenit a noastră.
Vă rog... veniți cu noi!
Ești în regulă? Nu prea arăți bine.
Friptura aia dulce-acrișoară de porc nu prea mi-a picat bine în seara asta.
Sigur, nici Erika, holbânde-se toată seara la cină n-a ajutat prea mult digestia.
- Am băgat de seamă. - Ți-a zis ceva?
- De ce? - E ceva cu ea în care n-am încredere.
Asta-i amuzant, pentru că și ea a zis același lucru despre tine.
Cum ar fi?
Păi, nu spui multe, Joe, și e ușor pentru cineva să creadă că ascunzi ceva.
Chiar și tu?
Da, chiar și eu.
Dac-ar fi să-ți spun totul despre mine...
vreau să zic, chiar totul...
ar ajuta cu ceva?
Adică, te-ar face să ai mai multă încredere în mine?
Ar putea, un pic. Da.
- Ce vrei să știi? - Cum, chiar așa?
Cam așa ceva.
Unde suntem, Joe?
Joe?
Joe?!
- Joe? - O, frate!
Ești bine? Joe?
Ajutați-mă careva!
Uite, o să fiu bine. Am... am nevoie de niște apă sau ceva...
Voi... voi fi bine... sunt bine.
Ai pornit petrecerea cam devreme, Joe? Ai tras la măsea toată ziua?
- Eu nu beau. - Dacă zici tu...
- Ești bine? - Ă, nu. E ceva în neregulă aici.
- Trebuie să mă întind puțin, sus. - Vin cu tine.
Nu, mi-e bine... trebuie...
Trebuie doar să mă odihnesc.
Mi-e bine... O să-mi fie bine.
Haide, Tom! Lasă-mă o clipă!
- Suntem ziariști. - Nu te cred.
- Uită-te la actele noastre! - Oricine are o imprimantă cu laser...
și un dispozitiv de laminare poate să facă acte.
Încercăm să dezlegăm dispariția unei femei americane, numită Janet Cooper.
Și de ce mi-ar păsa mie de Janet Cooper?
Credem că răpirea ei e legată de uciderea lui Tori Fairchild.
Cum e asta posibil?
În sensul că circumstanțele disparițiilor lor sunt similare.
- Cum sunt similare? - Eu...
Uite, știu că sună ciudat, dar... sunt tipii ăștia... îmbrăcați în albastru...
- Tipii în albastru? - Da și, cumva, au legătură...
cu ceva... ă... nu știu ce... un fel de organizație sau ceva de genul ăsta.
- Organizație? - Uite, știu... știu că e cam subțire...
E subțire ca și hârtia... dar mai știu că i-am cam călcat pe nervi.
- Cum? - Nu știu sigur.
Nu?
Dar fac tot ce pot să se asigure că nu mă apropii prea mult de adevăr.
Și, mai exact care-i adevărul, așa cum îl vezi tu?
- Nu... nu sunt sigur. - Nu?
Am făcut o mică verificare în ceea ce te privește. Îți spui ziarist, dle Renbe.
Cam întinzi coarda, nu crezi? Iar "The San Francisco Register"...
e mai potrivit la împachetat pește decât pentru citit.
Un ziar ca al vostru cu greu își poate permite să trimită ziariști...
la Roma să vâneze cai verzi, nu? To rome on a wild-goose chase, no?
- Așa că o să te mai întreb o dată... - Hei, nu!
care-i adevăratul motiv pentru care sunteți aici?
- Tocmai ți-am spus! - Nu mi-ai spus nimic.
Pentru numele lui Dumnezeu, Mark, spune-le adevărul!
Bună idee, dacă prețuiești viața. În regulă, vorbește!
Ja... Janet Cooper e soția mea...
Fosta mea soție... Și mama fiicei mele.
Spune adevărul. Are înregistrări care compară ambele răpiri...
Dar oferă-i o șansă să-ți arate!
Nu.
Joe? Joe.
Salut, Tom!
Haide, ridică-te. Îți aduc niște apă!
O, Doamne!
Uite!
Vezi ce mă determini să fac? Să încalc protocolul.
Asta e?
- Ăsta-i răspunsul lor? - Nu știu. Chiar nu.
E un pic cam lipsit de curaj... din partea lor, nu-i așa?
Să folosească otravă! De ce nu un pluton de execuție?
Sau ceva în mijlocul orașului...
Asta... asta-i... asta-i de rahat!
- Ascultă, aș vrea să te pot ajuta. - Știu.
- Situația trebuie dusă până la capăt. - Joe, nu pot polua programul intervenind.
Nu, n-am vrea să facem asta...
Mi-am angajat întreaga viață în acest program, Joe.
Și cred că nu e nicio viață mai importantă decât binele suprem...
pe care acest program îl deservește. Și tu credeai în asta. Îți amintești?
Da, îmi amintesc.
Îmi pare rău, prietene. Chiar regret!
Da, și eu.
Victoria era plină de viață. Era o ființă deosebită...
Și eram foarte îndrăgostiți. Tatăl ei n-a văzut relația noastră...
altfel decât trivială și a făcut ce a putut ca să ne despartă.
Când a înțeles că plănuim să fugim...
ei bine... ea a dispărut.
Iar acum, s-a dus...
Vezi, le-am luat și eu urma acestor tipi în albastru, cum le zici și tu.
Chiar crezi că ambasadorul e responsabil pentru toate astea?
Franklin Fairchild e capabil de aproape orice.
Am o bănuială că ai putea avea dreptate în ceea ce-l privește pe ambasador.
Ei bine, cel puțin are legătură cu oricine ar fi în spatele cortinei.
Probabil ar trebui să mergem într-o mică excursie de pescuit la ambasadă.
- Nu cred că asta-i otravă în mâncare. - Atunci, ce?
Un fel de agent toxic... Nu știu ce.
- Pulsul lui s-a accelerat. - Asta ce-nseamnă?
- A fost otrăvit? - Mie așa îmi pare.
- Păi, de la ce? - Și de către cine?
Păi, asta-i cam evident, nu-i așa? Șerpii din spatele domurilor, nu-i așa?
- Ce fel de otravă? - Nu știu.
Nu e nicio posibilitate să aflăm fără teste.
Ei bine, trebuie să fie un antidot pe aici, pe undeva.
Da, problema e că, dacă îi dăm altul, atunci ar putea fi mai rău.
Mă duc să verific la farmacie, să văd ce-i acolo.
Cineva ar trebui să se întoarcă la masă să verifice mâncarea, dacă a mai rămas.
Mă ocup eu de asta.
În regulă, haide, să-l lăsăm să se odihnească.
- Eu nu-l părăsesc. - N-ai ce să-i faci. Crede-mă!
Are dreptate. Haide!
Rezistă, Joe!
Haide, rezistă! Te rog, Joe!
O, te rog, rezistă!
- Cum mai e? - Nu e bine.
Tu ce mai faci, ochi frumoși?
Bănuiesc că am greșit în ceea ce-l privește.
Ce mai contează acum?
N-am vrut să-ți provoc o supărare, Janet. Nu asta am vrut!
Ce e, atunci, ce-ai vrut, mai exact?
Să te protejez.
N-am nevoie de protecție, bine? Nici din partea ta, nici a altcuiva.
Te pot ajuta cu ceva, părinte?
Vreau să schimb două vorbe cu ambasadorul, fiule.
- Sigur că da, când vine timpul. - Răbdare, părinte.
- Încă mă străduiesc la asta... - Cu toții o facem...
Tu, mai ușor, părinte. Avem, și așa, destui dușmani în jurul nostru.
Ca să nu mai zic că securitatea de aici e mai strânsă decât la Fort Knox.
Hai să ne relaxăm și să ne bucurăm de bufet.
- Nu mi-e foame. - Ba îți este.
- Ba nu-mi este. - Ba îți este.
- Sunteți bine? - Scuze... Da... Mulțumesc.
- Să vă chem un doctor? - Nu, nu, sunt bine.
- Sunteți sigură? - Un scaun ar fi minunat.
O, părinte, vă mulțumesc pentru grijă. Mi-e bine.
Dle Ambasador... parohia noastră s-a întristat auzind de decesul fiicei dvs.
- A fost o mare tragedie. - Vă mulțumesc pentru grijă.
- Au fost momente foarte dificile. - Da.
- Luați asta! - O, mulțumesc.
Zona 3: liber.
Tu cine ești?
- Am amestecat două antidoturi. - Bine, minunat.
Nu chiar...
Acesta îl face să vomite, cam în trei minute. Dar dacă otrava...
e de natură chimică, i-ar putea face mai rău, chiar să-l omoare.
Acest cărbune activat poate absoarbe otrava sau poate interacționa...
cu ceea ce e în sistemul lui Joe, cauzând o reacție chimică...
care să-l ucidă imediat.
Deci, amândouă l-ar putea salva, dar l-ar putea și ucide amândouă.
- E oribil. - Nimeni nu merită asta.
- Mă auziți, bastarzi sadici? - Calmează-te!
- Bine, păi, trebuie să încercăm ceva. - Încearcă asta!
- Ce este? - Vodka.
- Ce? - Vodka?
Am mai văzut simptomele astea când eram la pușcărie...
Fetele se otrăveau făcând alcool din antigel.
- Etilenglicol. - Ăsta e.
Ar putea avea dreptate. Alcoolul ar putea neutraliza antigelul.
- Ok, păi, merită încercat. Dă-mi-l mie! - Nu așa repede.
Erika, ce faci?
Hei, Joe! Hei, Joe. Mai ești cu noi?
Pământul către Joe!
Am un cadou pentru tine. Îți va salva viața!
Uite care-i faza...
- O să ne spui adevărul... - Ce faci?
- Află adevărul. - Haide! Dă-i omului tratamentul!
Uite-l!
E un răspuns simplu cu "da" sau "nu", Joe.
Ești unul dintre ei?
Nu te uita la ea! Uită-te la mine!
Acum, răspunde-mi la întrebare...
Ești sau nu ești unul dintre ei?
N-a fost așa greu, nu?
- E... e mort? - Ce mai contează?
Păi... dacă nu-i mort... și e unul dintre ei...
Atunci îl omor cu mâna mea!
Hei!
O, Doamne!
Dacă-i unul dintre ei, nu ne e de niciun folos...
- Cu excepția informațiilor. - Sau ca o uneltă de tocmeală.
Tot ce trebuie să facem, e să căutăm toate restaurantele chinezești...
între Roma și San Francisco.
Eu mă duc acasă, Mark. Am un serviciu. Am o viață.
Am terminat cu toată chestia asta.
Știi, să te văd petrecând orice clipă căutându-ți obsesiv fosta soție...
Și târându-mă... vreau să zic, târându-mă efectiv...
Ești tot concediat, în caz că ți-ai pus întrebarea.
Mi se pare corect.
Renbe? Uite!
Suntem încuiați.
Haide!
- Bună! - Bună.
- Hei, stai, stai, stai! - Nu, mi-e bine.
Ușor.
Bine.
Merci.
Ce s-a-ntâmplat?
Nu-ți amintești?
Nu totul, nu.
Îți amintești ce ne-ai spus?
Îți amintești?
Da. Îmi amintesc.
Ți-am oferit atâtea oportunități să-mi spui adevărul.
Regret...
Am vrut...
- Am avut încredere în tine. - Am făcut asta ca să te protejez.
Să nu îndrăznești să-mi servești gogoșile alea.
Lucrezi sau nu pentru nenorociții din spatele camerelor?
Da.
Ce-o să ne facem cu tine, Joe?
Asta-i pentru noi, ochi frumoși.
=ROSub-VTeamEN= =subtitrari-team.ro=
=ROVEN-SubTeam= rov_en@yahoo.com